Vichy var den byen marskalk Petain tilbød fred i 1942.
"Frankrike er enig, la oss ikke mislykkes", sa statsoverhodet. Det lyktes.
SARAHS NØKKEL
Stopp, Sarah Stopp.
Jeg skal ta deg.
Pappa?
Hvor skal du? - Bli her.
Åpne, det er politiet!.
- Min mann er ikke hjemme. - Politiet, åpne!
Åpne, frue.
Vi sparker inn døren.
- Madame Starzynski? - Jeg vet ikke hvor min mann er.
Bli med oss. Ta med tilstrekkelig for tre dager.
Hvor skal vi? - Ta med tepper, mat...
...og Deres papirer.
- Kan min dukken bli med? - Nei, bare det mest nødvendige.
Vent...
- Michel, er det Deres sønn? - Ja.
Men barna også?
Hvor er han?
Han er ikke hjemme.
Ta med meg, og ikke barna. Vær så snill.
Jeg ber Dem.
Hva er det?
- Du må gjemme deg. - Jeg vil ikke.
Som i går, som et skuespill. - Ok.
Værsågod.
Hvor er din sønn og din mann? Samarbeid nå!
Jeg vet faktisk ikke.
Du blir her.
Lover du? Jeg kommer tilbake senere.
Jeg sverger på at jeg ikke vet.
- Jeg vet ikke. - De er bortreist.
Min bror var syk.
"Frisk luft er bra", sa pappa.
Gi meg nøklene til leiligheten.
- Vet De hvor mannen og gutten er? - Mannen har jeg ikke sett på en stund.
Og gutten...
Jeg så ham nylig. Han er kanskje i kjelleren.
Kikk inn der.
Barnet får ikke sove i varmen.
Kjelleren er det kjøligste stedet å sove.
- Skal jeg vise Dem? - Vi kommer tilbake.
Men hvis De ser dem...
Pappa.
Ikke gråt, kjære. Ikke gråt.
Sarah, er du der?
Det lukter MAMÉ.
Første gang jeg så Mamé, sto hun der.
Jeg ville bevise ...
...at "den lille amerikaner" ...
...fortjente sitt elskede barnebarn.
Mamma, hun lever jo.
Helt som nytt her, vi kan flytte rett inn.
Om du vil ha et åpent, amerikansk kjøkken, river vi ned veggen.
- Er det ikke en bærevegg? - Da legger vi inn en bjelke.
Det er du som er arkitekt.
Zoe, hvis du er interessert, så er dette er ditt rom.
Å ja, hvor mange kvadratmeter?
Det er lite, men denne muren skal bort.
Da får du to vinduer. Er det bra, prinsesse?
Har jeg fortalt historien om denne leiligheten?
Først hadde besteforeldrene mine bare råd til å leie denne delen.
På 50-tallet kjøpte de den andre og slo dem sammen.
Le Marais var et arbeiderstrøk.
Her sov min far da han var på din alder.
Din farfar.
Han har også vært et barn.
Noen mennesker blir aldri voksne.
Det er våre rike konkurrenter.
Og dette er oss.
Ikke akkurat noe å le seg i hjel av.
- Det er harde tider. - Derfor...
...kan vi tenke oss et idealsamfunn ...
..en utopi for det 21. århundre.
En artikkel om plastikkirurgi?
Den nakne kvinnen er der for å øke salget.
Vi vil fokusere på ...
... alt det gode fremtiden kan gi.
Bioteknologi, nanoteknologi, nytt romkappløp...
- Positiv tenking. - Fra en gammel pessimist.
Jeg skal ikke presse noen.
Folk kunne trenge et friskt pust.
Og jeg er ikke så gammel.
Så gjør vi noe på Midtøsten og Obama.
Jeg overlater det til London-kontoret.
Hva mer? Jo..!
Datteren til den deporterte...
.. i saken mot staten og jernbanen.
Vant hun?
Ja. Chiracs tale i Vel d'Hiv ...
.. har gitt resultater. - Hvor?
Ve l d'Hiv.
Hvordan staves det?
- Du tuller. - Hva skjedde?
I juli 1942...
16. og 17. juli 1942...
... ble13.000 jøder arrestert.
Mest kvinner og barn.
8.000 ble plassert i velodromen.
Under umenneskelige forhold.
Tenk på Superdome i New Orleans...
...bare en million ganger verre. - Minst.
Så ble de sendt til leirene.
Du kan alt om saken.
Time Magazine ...
Jeg fikk bare en halv side.
Så nå vil jeg ha 10 sider.
Ti? Jeg kan ikke, Julia.
Leserne vil elske historien.
De fleste vet ikke om dette.
Unnskyld, vi er så unge.
Så en gammel innendørs Velodrom?
Meget vakker. Hvor ligger den?
- Den ble revet for 50 år siden. - Noen bilder?
Ingen.
10.000 mennesker stues sammen...
...ingen senger, ingen toaletter, lite vann.
- Og ikke et eneste bilde? - Det finnes ett.
Busser ved inngangen. Det er alt.
Så rart.
Nazistene filmet jo alt.
Det er velkjent.
Mike...
Det var franskmennene.
Jeg forstår ikke. Hvorfor reiste dere fra ham?
- Han er i sikkerhet. - I skapet?
Det skjedde så fort.
- Det er bare til vi kommer tilbake. - Du forstår ikke.
Det er deres egen feil.
Hold kjeft, gale kvinne. Etter dem er det vår tur.
Nei, gamle tosk, vi er franske.
Kom igjen.
Jeg gjentar - det er forbudt å kjøre på banen.
Barn, ikke lek på banen.
Pappa, jeg må på do.
Vet du hvor toalettene er?
- Toalettene? - De er alt tilstoppet.
Kan vi få vann?
Det er kvelende her inne.
Monsieur.
Min mor, bror og jeg var på vei til den frie sonen for å møte pappa.
Da vi hadde pakket koffertene, kom politiet.
Jag antar at min mor og bror flyktet.
Jeg måtte redde meg selv.
- Hadde du ikke hørt ryktene? - Jo.
Vi hørte rykter hele uken, hver dag.
Men de har bare tatt menn til nå.
Barna blir vel ikke sendt i leir?
Er dette planen deres?
Vi kommer til å bli gale!
- Mamma, vi må hente Michael. - Ser du? Vi burde tatt ham med oss.
- Slipp meg gjennom. - Ta det med ro, frue.
Tenk på din familie og deg selv.
- Det finnes noen som hjelper en å flykte. - Ingen vil hjelpe oss ut.
En politimann fortale meg hva slags buss vi burde gå på.
- Den andre går til Drancy-leiren. - Det fungerer aldri...
Først må du fjerne stjernen.
Slipp ut broren min.
Stopp.
Du kommer dessuten aldri ut.
Gi meg den.
Jeg heter Anna.
Søster.
Hva er det, frue?
Jeg hoster blod.
Er det alvorlig? Det finnes nesten ikke leger her.
Kom igjen. Jeg skal ta hånd om deg.
Vent.
Jeg må snakke med henne. Min sønn er innelåst hjemme.
Ro deg ned og gå tilbake.
Vær så snill å arrestere min sønn.
36 rue de Saintonge, tredje etasje.
Hvorfor har du ikke gitt henne nøkkelen?
Hvorfor låste du ham inn? Vet du hva du gjorde?
Du innser det?
Du innser det?!
En gate som andre.
Ingen spor av fortiden.
Det finnes en minnetavla, på Blvd. Grenelle...
...og en statue på Quai de Grenelle.
Men inngangen til Vel d'Hiv var her?
Historiens ironi.
Innenriksministeriet
- Jeg vil aldri snakke om det. - Jeg forstår.
Inngangen til velodromen var på andre siden av gaten.
Man hørte alt.
Etter to dager hadde vi vinduene stengt dag og natt.
For støyen?
Stanken. Du aner ikke.
Forsøkte naboene å finne ut hva som foregikk - for å forstå?
Forstå?
Det er lettere å forstå etterpå.
Det gikk så mange historier om jøder på den tiden.
Men hva kunne vi gjort?
Ringt politiet?
(Navneopprop)
Rivka Starzynski.
Vladislav Starzynski.
Sarah Starzynski.
Våkne. Kom igjen.
Vi går.
Skal vi hjem?
Mamma, jeg er ikke bra.
Har du hodepine?
Min Gud, hvor skal vi?
- Til Pitchipoi, sier de. - Nei, til Beaune-la-Rolande.
Alle som er sendt til Pithiviers blir visst løslatt.
Tro hva du vil, men jeg tror vi skal til Tyskland eller Polen.
Hvor vi enn drar, blir det likedan.
Du ser denne ringen?
Det er gift i den.
Ingen får bestemme når jeg skal dø.
Ingen.
God dag, Fru Tézac.
Ikke Fru Tézac. Hun kaller seg selv Jarmond.
Det er hennes pikenavn.
Miss Jarmond. Hun bruker sitt amerikanske navn. En amerikansk vane.
- Miss Jarmond er amerikaner. - Du har godt humør.
Den eneste Fru Tézac er meg.
- Farvel, mina damer. - Jeg tok med dette...
Så omtenksomt av deg.
Hvordan står det til med din verdiløse mann? Han er aldri på besøk.
Han er så opptatt, men han tenker mye på deg.
Tull... Hvordan har du det? Du ser trøtt ut.
Synes du? Nei, jeg har det bra. Jeg gjorde akkurat et tøft intervju.
- Og leiligheten? - Vi var der i forgårs.
Du skal ikke ødelegge den? De unge forstår det ikke, men...
...vi har bodd der i 60 år. Et helt menneskeliv.
60 år?
Ja, 60 år. Men i starten var det lite.
Men under krigen tenkte folk at litt var bedre enn ingenting.
- Du bodde der siden krigen? - Ja, i august 1942.
Det var et bohemliv. Vi var tre på ett rom -
- over butikken i Rue de Turenne.
Edouard var ni.
Så da vaktmesteren nevnte en ledig 2-roms i nærheten...
- Hvorfor var den ledig? - Husker ikke, det er så lenge siden.
Kan du gi meg et glass vann?
Hva er det? Du er så blek.
Jeg må ha stått opp for tidlig. Jeg er ør i hodet.
Du er vel ikke gravid?
Du husker vel så hardt jeg prøvde, så i min alder...
Jeg føler det på meg. Du er gravid.
- Hei, det er meg. - Er du hjemme?
- Nei, jeg ser på huset i Marais. - Er arbeiderne der?
- Hvorfor det? - Det er ingen her.
Visste du at dine besteforeldre flyttet inn her under krigen?
Ja da, hvordan?
Jeg skal fortelle deg senere.
Kjære Bertrand, kunne du tenkte du å invitere meg på middag?
Selvfølgelig, en glede! Passer det klokken ni?
Perfekt.
Transittleiren juli 1942
Kvinner og barn hit!
Kvinner og barn til høyre, menn til venstre!
- Unnskyld... - Fortsett!
- Finnes det en lege? Min datter er syk. - Nei, fortsett!
Min datter har feber. Kan noen hjelpe?
Vær så snill? Finnes det en lege?
Mamma?
- Hvor lenge skal vi være her? - Jeg vet ikke, Sarah.
Når får vi se pappa igjen?
Snart, kjære.
Snart.
- Vi har problem med Kina-kontrakten. - Har de underskrevet?
Ikke enda.
- Får jeg ikke noe kyss? - Jo, så klart.
- Skal du ikke ha noe å drikke? - Nei, det er bra.
- Hva er dette? - Dette er vårt bord.
- Min Gud! - Hva?
Ingenting. Jag trodde jeg hadde glemt bryllupsdagen.
Hvorfor er du så spent? Slapp av.
For mye stress. Du skremmer meg, Julia.
- Kan du ikke skru den av? - Jeg venter nyheter fra kineserne.
Bertrand ...
Jag har store nyheter.
Jeg hedde ventet litt større entusiasme.
- Jeg vil ikke være en gammel far. - Du innrømmer endelig at du er gammel?
Jeg begynner å bli gammel. Raskere enn deg.
Det er risikabelt for barnet.
Våre liv er forandret. Zoe er nesten tenåring.
Jeg har jobbet hardt med leiligheten. Det er på tide å roe ned.
Om det er ditt svar, tar jeg en taxi.
Skal jeg, etter alle hormon- behandlingene og to aborter...
...kvitte med med dette barnet?
Det har ikke skjedd noe på seks år. Jeg er liksom ferdig med det.
Legene sa det måtte skje et mirakel.
Men om det ikke er noe mirakel?
Fort dere!
Vi må hente Michael.
Jeg lovet.
Små barn rett fram, store barn sammen med sin mor!
Tilbake til din mamma.
Hør.
Kvinner og barn over tolv ...
...skal forlate leiren først.
Yngre barn skal være her en uke til før de forenes med familien.
Mennene har alt reist. Dere kommer snart til å ses igjen.
Samarbeid, så går det bra.
Vi drar ikke uten barna!
Tilbake, for helvete!
Jeg elsker deg av hele mitt hjerte.
Måtte Gud beskytte deg.
Noen fra Vel d'Hiv var blant de 11.000 barna som ble deportert fra Frankrike.
Jeg arbeider med fluktstatistikken for å gi...
...et ansikt til alle disse individene og deres skjebne.
Fryktelig. I hvert bilde så jeg min egen datter.
Man kommer dessverre ikke umerket fra å jobbe med dette.
Og for Dem?
Denne jobben er nødvendig og kanskje også rensende.
Beklager, jeg glemte å slå den av.
- Min far. - Ta den, om det er viktig.
Jeg ringer ham tilbake senere.
Går det bra, frue?
Bodde det mange jøder i Marais?
Ja, det var et jødisk kvarter, som Belleville. Hvordan det?
Nei, bare...
Min mann og jeg skal flytte inn i en leilighet...
...som tilhører hans familie i Rue de Saintonge.
Jeg fikk rede på at de leide den første gang i august 1942.
De er gode mennesker. Det må være en tilfeldighet.
Skal jeg sjekke det? Alt ligger på datamaskinen.
Det var krig. Alle gjorde det de måtte for å overleve.
Bare for å få fred i sjelen.
- Hvilket nummer i rue de Saintonge? - 36.
Tre familier bodde der.
Hvilken etasje?
Mamma sang den for meg da jeg var liten. Jeg var syk og fikk ikke sove.
Du har sovet i tre dager og snakket i febertåke.
Du snakket om Michel og en nøkkel. Jeg forsto ikke noe.
Er det denne du ser etter?
Jeg må hente lillebroren min. Vi må komme oss ut.
- Vil du flykte? - En kvinne gjorde det fra velodromen.
Hvis vi er to har vi større sjanse.
Forsiktig, du er syk fremdeles.
Det er umulig å flykte.
Det er ingen voksne igjen.
- Hva skjedde? - Husker du ikke?
Jo.
Her, ta dette.
Hva i helvete er dette?
Det var et hull under gjerdet der kvinnene kom med mat, så du?
- Skal du stikke av nå? - Nei, det er for stille om natten.
Og så lyskasterne. Om dagen er det lettere.
Alt bråket fra barna. Og om det er like varmt i morgen...
...søker gendarmene inn i skyggen.
Vi trenger flere gensere.
- Så tar vi dem utenpå hverandre. - Det er da så varmt.
Da merker vi ikke piggtråden.
Jeg tror din bror må ha gjort det samme som oss.
- Han har flyktet. - Jeg er sikker på at han ikke har det.
- Hvorfor? - Fordi han lovte meg.
Fort!
- Hvor skal dere? - Forsvinn, du!
La meg dra. Min bror er alene i Paris.
Det min skyld. Jeg låste ham inne da de tok oss.
- Han lovte å vente på meg. - Det er for sent nå.
Du har ikke noe valg. Du må bli her.
- Det er forbudt å flykte. - Jacques...
- Hvordan vet du navnet mitt? - Jeg hørte noen sa det.
Og eplet glemmer jeg aldri.
Jeg heter Sarah, Sarah Starzynski.
Fort!
Gå.
Går det bra?
Det lukter så godt.
Stjernene! Vi må bli kvitt stjernene.
- Se der borte. - Kom igjen.
- En landsby. - Jeg føler meg ikke bra.
Fort deg.
- Kom igjen. - Jeg føler meg virkelig syk.
Kanskje vi får skyss. Hva gjør du?
Jeg klarer det aldri.
Der er det lys.
Jules. Se de to der.
Kan vi få vann. Hun er syk.
Avskum! Forsvinn! Vi vil ikke ha problemer.
Forsvinn, sa jeg!
Kaller du deg vakthund?
Er ikke det farlig i din alder?
Jeg skal ta fostervannsprøve.
Du kan få spontanabort.
Eller jeg kan bli overkjørt av bussen.
Hvorfor gjør du dette?
Du har hatt nok lidelse.
Det føles riktig.
Om Bertrand støtter meg, er det helt okei.
Ja, hvis han støtter deg...
Jeg forstår ham. Skitne bleier...
...og søvnløse netter.
Du er for gammel.
Flott, takk. Det hjalp jo mye.
Beklager.
Fortell om leiligheten.
Stjal de den?
Nei, Marais var som...
...Lower East Side.
Jødiske innvandrere var leietakere.
Hva sier Bertrand da?
Jeg har ikke hatt mot til å fortelle ham enda.
Du er New Yorker og en fighter.
25 år i Frankrike endrer ingenting.
Gjør det du må.
Lettere sagt enn gjort.
Wladyslaw og Rywka Starzynski.
Sendt til Auschwitz og drept i 1942.
Ingen Sarah eller Michel.
Barna er ikke på noen fangeliste.
Ikke hverken Polen eller Drancy.
De må ha flyktet.
Du er besatt.
Hadde ikke du vært det?
De kan være hvor som helst.
De kan være i live.
Vil du gi dem leiligheten tilbake?
Hvorfor ikke?
Ikke vekk en sovende hund...
Min svigerfar.
Jeg forstår ikke at de ikke visste noe.
Sa de det?
Jeg vet ikke hvordan jeg skal spørre.
Det kan gjøres enkelt:
Ring dem og spør.
Du er så stille i dag.
- Akkurat hva vi trengte... - Hun er syk.
- Skal vi hente doktoren? - Doktor Thvenin har ferie.
Vikaren snakker ofte med tyskerne. Vi venter litt.
- Jeg må dra til Paris! - Hva sier du?
Han må jo ha flyktet etter så lang tid, lille venn.
Nei, han sverget på å vente. Jeg må dit!
Jeg brenner de der. Det er sikrere.
- Du får noen av klærne til Nicolas. - Hvem er det?
Mitt barnebarn. Han er på din alder.
Med håret i en lue ser du ut som en gutt.
Og Paris?
Hva med varm melk, brød og smør?
Hva heter du, lille venn?
Michèle.
Jeg kan ikke la ham vente.
Det går bra Michèle. Slapp av.
- Hun er veldig syk. - Da må vi ha tak i doktoren.
Hun sover nå. Vi venter.
Hjelp meg.
Teppet.
Vi må hente doktoren.
Hun dør.
Løytnant, barnet er sykt.
Hun er veldig syk, ja.
- Men hun er jødisk? - Det kunne ikke jeg vite.
Jeg kunne ikke la henne ligge og dø på vegen.
To barn flyktet fra leiren. Har du sett den andre?
Nei, det er bare henne.
De vet at De løper en stor risiko hvis De skjuler barnet?
Da hadde vi vel ikke bedt doktoren komme?
Bare tatt en titt omkring, hvis De kaller oss løgnere.
Tror De vi er så dumme? Værsågod, ta en titt.
Bortkastet tid.
Hun er død. Difteri.
Jeg kunne ikke gjøre noe. Jeg tar henne i bilen.
Kom og avgi forklaring på kommandaturet i morgen, Hr. Dufaure.
Det tar ikke lang tid. Frue...
Heil Hitler.
Hent den andre jenta. Ett dødt barn er nok.
Mitt rette navn er Sarah.
Sarah Starzynski.
- Edouard, det er feil dag. - Hei, kjære.
Jeg sa jo at han vanligvis skulle ha kommet i går.
Jeg er ikke den eneste som er forvirret i familien.
Du svarer aldri når jeg ringer, Julia. Jeg har lagt igjen tre beskjeder.
Dessverre har jeg vært veldig opptatt. Jeg tenkte å ringe tilbake.
Hvorfor unngår du meg?
Jeg vet at du spurte mamma og Bertrand om leiligheten.
- La oss gå ut. - Hva driver dere to med?
Vær så snill?
Vi går ut og får frisk luft!
Snart tilbake.
Vi kan prate i bilen min.
Her.
Ikke vær redd meg, gutten min.
Du blir også soldat en dag, ikke sant?
- Tillat meg, frue. - Det er en fin gutt.
Dere har ikke mye bagasje.
Da er dere i alle fall ikke svartebørshandlere.
Papirer.
Unnskyld.
- Og gutten? - Nederst i konvolutten.
Problem?
Nei, det er i orden.
Jeg har snakket med Bertrand. Han sa du skriver en artikkel om...
Om jøderazziaen.
Hva er det som er så interessant med leiligheten?
Jeg trodde hun ikke kunne komme seg opp.
Akkurat når du tror du kjenner noen godt...
Ingen skjulte antydninger, takk.
Du burde holde deg unna andres saker.
Betyr navnet Starzynski noe for deg?
Min familie hadde ingenting med den arrestasjonen å gjøre.
Er du sikker på det?
Ja, bare min far og jeg visste om det.
Det betyr?
Hun må aldri få vite det. Forstår du?
Hun var ikke hjemme den dagen.
Hvilken dag?
Dagen da jenta kom tilbake.
Jeg åpnet døra.
Ikke så fort. Du vet aldri hva du kan treffe.
Ser deg ovenpå.
Alla her er alt opptatt. Se på den andra siden av gaten.
Vi ser i tredje.
Hos Tézac?
Michel?
Hvem er det?
Vent, Sarah.
Hvor er broren min, Michel?
Din bror?
Pappa?
Hva er det for slags bråk?
Jeg beklager.
Min far ville betale for alt.
Men jeg tror paret tok med seg liket.
Jeg husker ikke.
- Og mamma? - Hun var i butikken.
Pappa ville ikke at hun skulle vite det.
Dere måtte jo ha merket noe...?
Det var en fryktelig stank da vi flyttet inn i huset.
I kjøkkenet lå en død katt.
Det var bare litt møbler. Leiligheten var plyndret.
Husk, det var krigstid.
Vi kastet ut alt.
Men stanken var der fortsatt.
Min far trodde det lå en død fugl i takrennen.
Vi stengte vinduet, men...
Det ble bare verre.
Vi fant ikke nøkkelen til skapet, og ville ikke bryte opp døren.
Det var da jenta kom...
På ettermiddagen den andre dagen.
Hva skjedde med Sarah?
Fram till sin død, tok min far aldri hennes navn i sin munn.
Hun var en del av hemmeligheten.
Når jeg spurte om henne...
...ba han meg tie stille.
Vil du vite det?
Vet du hvor hun er?
Jeg vet ikke. Men jeg vet at hun ikke ble sendt til en leir.
Da min far døde...
...fortalte advokaten om noen personlige dokumenter.
De ligger i banken. Jeg har aldri våget å se på dem.
Kan jeg få se på dem?
Noen hjemme?
Hva synes du?
- Pent. - Pent, ikke sant.
Men jeg vet ikke om jeg kan bo her. Jeg vet ikke...
Jeg kan ikke forestille meg oss boende her.
Det er perfekt for oss tre.
- Oss tre? - Ja.
Kom...
Ikke for mye.
- Hvorfor er d ikke slik bestandig? - Hvordan?
Slik.
Beklager.
Kjenner du ikke hvor feil det er?
- Hva er det? - Du er så hyggelig nå.
Men du vil at jeg skal ta abort.
Du har bare spurt om hva legen sa en eneste gang. Du gir blaffen!
Men vi kjenner jo svaret.
Du drar til Kina.
Vi har jo snakket om dette.
Det er bedre. Vi får et nytt liv.
Joda. Om en uke haler du i land århundrets kontrakt.
Ingen pengeproblemer de neste 150 årene!
En stor datter, en vakker leilighet fra deporterte jøder...
Ikke noe.
- Hva sa du?
Ingenting. Jeg har hatt en lang dag. Jeg må dra.
- Julia, hva sa du!? - Jeg skulle ikke sagt det.
Spør din far.
- Visste du dette? - Jeg hørte det i dag, som deg.
Hvorfor sa du aldri noe?
For å beskytte dere.
Jeg tror ...
- Fortalte du til dine søstre? - Hvordan kan jeg holde dette hemmelig?
For mamma.
Hun har bodd der i hele sitt liv.
Din kone.
- Vet du hvor Bertrand er? - Han er her.
Jeg beklager veldig.
- Jeg ville ikke at det ble slik. - Han er stor gutt.
Hvorfor ringer du?
- Det er sent. - Det var om din far.
Jeg ville at du skulle vite at han handlet rett.
- Takk, Julia. - Bare hyggelig. God natt.
Jeg vil takke på vegne av Sarah. De ba oss ikke fortelle, men...
...vi har fortalt om de 100 franc De sender hver måned.
Jeg måtte fortelle henne sannheten, noe jeg håper De forstår.
I forrige uke høstet vi hveten.
Sarah jobbet helt til hun fikk vondt i armene.
Hun klager aldri.
Jeg har sett at de siste sjekkene var på 120 franc.
Nå som krigen er slutt, kan vi kjøpe pene klær til henne.
Jeg legger ved et foto av henne med mine barnbarn Nicolas og Edgar.
Hun er vakker, ikke sant?
Sarah.
Vær forsiktig så du ikke blir forkjølt.
Ingen fare.
Hva holder du på med?
Kjære Monsieur, Sarah har det bra.
I november dro vi til D-dag strendene i Normandie.
Det var første gangen hun så havet.
Hun har vokst.
Hennes personlighet er forandret.
Hun er tilbakeholden, men hensynsløs.
Andre strender lokker henne.
Disse mørke dagene er en evig flekk på vår historie.
74 tog...
...dro til Auschwitz.
76.000 franske jøder ble deportert...
...og kom aldri tilbake.
Okkupantenes kriminelle framferd...
...var, som vi alle vet ...
...støttet av franske borgere, av den franske stat.
Vi legger videoen på nettet med artikkelen.
Fin tale, men den bringer ingen tilbake.
Talen skapte mye støy den gangen.
Artikkelen din er fantastisk, Julia.
Tenk at dette skjedde midt i Paris, i alles påsyn...
Det er avskyelig.
Hva ville du ha gjort?
Hva mener du?
Om du hadde vært der,...
...hva hadde du gjort?
Jeg ville bare sett det på TV...
...som bombingen av sivile i Irak.
Kjære deg, Mike.
Å ja, takk for at du ringer tilbake.
Jeg leter etter Edgar eller Nicolas Dufaure.
Eller familiemedlemmer.
- Hva gjør hun? - Aner ikke.
Eller fjerne slektninger?
Takk likevel, frue.
Mamma? Hvem er dette?
En liten pike jeg prøver å finne. Jeg skal fortelle.
Du må si det om det er noe alvorlig?
Å kjære, selvfølgelig.
Ikke bekymre deg.
God morgen, Fru Tézac.
Ta denne tabletten og gjør deg klar. Er du fastende?
Fint. Jeg er straks tilbake.
På skjemaet har du ikke fylt ut "nærmeste pårørende".
- Er det obligatorisk? - Ja, vi må har et navn.
Unnskyld.
Julia, det er meg..
Jeg skulle ønske jeg kunne vært der. Jeg tenker på deg.
Jeg håper det gikk bra.
Jeg er klar over at vi går gjennom en...
...vanskelig fase, men vi har vært der før og vi klarer det.
Jeg elsker deg.
Jeg fikk beskjeden din i går kveld.
Jeg er Nathalie Dufaure. Min far var Nicolas Dufaure.
Jeg vet ikke om jeg kan hjelpe deg, men du kan nå meg på dette nummeret.
Ha en god dag.
- En abort? - Ja, men hun virker usikker.
- Jeg kan være der om to timer. - Hva er dette, fru Tézac?
Ja, foran kirken. Jeg ringer hvis jeg får problem.
Takk. Vi ses.
Hvis du har forandret mening, så bruk tid til å tenke gjennom det.
Jeg har tenkt nok. Jeg kaster bort tiden deres.
Jeg beklager så mye. Farvel.
Jeg kunne ikke unngå å finne det. Jeg er Julia.
Nathalie.
Kan jeg la bilen stå her?
Skal vi gå?
Da min bestefar hørte at du ville snakke om Sarah, lyste han opp.
Han håpet at du hadde nyheter om henne, eller kanskje hennes datter.
Han har ikke hørt fra henne på 50 år.
Tilgi meg. Jeg elsker dere.
Det var i mai 1953.
Hun bare dro uten å legge igjen noen adresse.
Min oldefar tok det tyngst.
Men han klandret henne aldri. Han fortalte det på dødsleiet.
Han visste at det kom til å skje.
Hun forsøkte aldri å ta kontakt? Aner du hvor hun kan være?
Dette var det siste vi hørte fra henne, i 1955.
Bare for å fortelle at hun hadde fått et nytt liv, tror jeg.
Det kom uten noen nærmere forklaring.
- Får jeg? - Så klart.
"Bryllup for Sarah Defure og Richard Reinsferd, 2. juni 1955"
I Brooklyn.
Hun dro til Amerika.
Jeg har prøvd i få tak i deg i hele dag.
Jeg hadde lagt av telefonen.
Bertrand ringte og var bekymret. Du hadde ikke fortalt at du skulle hit.
Hva skjer?
Gjorde du det?
Du må snakke med ham.
Vi savner dem også.
- Jeg burde komme hjem oftere. - Ja.
Fant du det jeg spurte om?
Enhver idiot kunne ha funnet det på Internet.
Det finnes fem Rainsferd i Brooklyn.
Du må finne den rette.
Hvorfor gjør du dette? Hva vil du finne?
Jeg vet ikke.
Noen.
Jeg leter etter Sarah eller Richard Rainsferd.
Har aldri hørt om dem.
Richard eller Sarah Rainsferd?
Ingen Richard eller Sarah her.
Noen i din familie som vet?
Nei, jeg beklager.
Unnskyld, er du Richard Rainsferd?
Bob Rainsferd.
Kjenner du Sara eller Richard?
Nei, dessverre.
Nå skal vi til...
Hei, kan jeg hjelpe deg?
Jeg leter etter Ms Rainsferd, er dette rett hus?
Jo da. Mamma er ute og handler. Er du en venn?
Nei..., jeg kjenner noen i familien.
- I Europa? - Ja, Europa.
Bor du i byen?
Nei, i Paris. Men jeg vokste opp her.
Å, den vakreste byen i verden.
- Har din mor sagt det? - Hun snakker mest om Roma.
Det var pleieren til min far.
De kommer hit snart.
Å, er han syk? Jeg beklager.
Men mamma er sterk.
Hun muntrer alle opp.
Der er hun, jeg må hjelpe henne.
Det var i 1966.
Antakelig et dekk som eksploderte.
Lastebilsjåføren sa at hun slingret ut...
...og han kunne ikke unngå det.
Jeg traff Richard to år senere.
Først ville han ikke gifte seg på nytt.
Det var som om...
...han fortsatt ville være gift med Sarah.
Men årene gikk...
...og han forandret etterhvert mening.
Og her er vi.
Deres sønn dro til Italia.
En sønn?
William, min halvbror.
Han var ni år...
...da Sarah omkom.
Etterpå ble det vanskelig.
Men jeg oppdro ham som min egen.
Jeg lærte ham å elske Italia.
Å spise pasta.
Og han traff en kvinne fra min fødeby.
Og han kom aldri tilbake.
Han bor i Firenze nå.
Det gjorde ham godt å dra fra Amerika...
...og begynne på nytt i Europa.
Det er pleieren.
Kan jeg få snakke med din mann?
Jeg vet ikke om det er så lurt...
...å rippe opp i alt dette igjen.
Han er svært syk.
Jeg forstår.
Og hans sønn?
Mamma, vær ærlig mot meg. Du har en elsker?
Selvfølgelig ikke.
Så hvorfor forlater du pappa?
Jeg har aldri sagt det. Han har sagt det?
Nei, men hvorfor forsvinner du slik...
...til Firenze?
Men kjære deg!
Det er mye mer komplisert.
Jeg kommer hjem i morgen...
...og vi snakker om det da, ok?
Og barnet... Du burde fortalt meg.
Det angår meg også.
Jeg vet det. Jeg er lei meg.
- Vil du ikke at vi skal få et barn? - Jeg sier ikke det.
Egentlig ønsker jeg meg en lillebror.
Eller lillesøster.
Hva som helst. Men jeg skifter ikke bleier.
Jeg elsker deg, lille søte choupinette.
Er det Julia?
Jeg visste ikke at du snakket fransk.
Som barn snakket jeg fransk med mamma.
Men den er litt ... "rusten"?
Hva vil du drikke?
Bare vann er fint.
Middag?
Bare noe å drikke.
Vann og et glass Brunello, takk.
Du er journalist. Jeg sjekket deg.
Og jeg har lest din flotte bok om det toskanske kjøkken.
Min bok har ansvaret for denne...
De ekstra kiloene...
Hva kan jeg gjøre for deg?
Du er jo alt for ung til å ha kjent min mor.
Jeg tilhører familien Tézac.
- Hvem? - Tézac.
Det sier meg ingenting.
Vi... De tok over...
...leiligheten i Rue de Saintonge ...
...etter at familien til din mor ble...
Min svigerfar, Edward Tézac, var der...
...da de fant din onkel Michel.
Jeg har ingen onkel.
Din mors yngre bror.
Hun hadde ingen bror.
Rue de Saintonge sier meg ingenting.
Kanskje jeg er feil person.
Din mors navn var Sarah?
Ja, Sarah Rainsferd.
Og før det Sarah Dufaure.
Starzynski sier deg ingenting?
Starzynski? Nei.
Nei dessverre. Du kom visst hit forgjeves.
Det finnes kanskje en annen Sarah.
Hva vil du si til sønnen til denne Sarah..?
Kjenner du henne igjen?
Det er umulig. Ikke...
Det er en viss likhet, men...
Dette er ikke min mor.
Er du sikker?
Ja, jeg er sikker.
Min mor var ikke...
Jødisk.
Hva vil du? Hvorfor kom du hit?
For å fortelle meg at min mor het noe annet?
At hun var et offer for denne tragedien?
Jeg beklager så mye. Jeg trodde du visste det.
Visste? Nei, nei...
Dette er galskap. Min mor var fransk.
Hun het Dufaure. Og hun hadde ingen bror.
Hun bodde ikke i den gaten og aldri i Paris.
- Du tar helt feil. - La meg...
...fortelle hele historien.
Nei, jeg vil ikke vite.
Dette er viktig.
La meg være helt tydelig.
Jeg vil ikke snakke om dette.
Og jeg vil aldri se deg igjen.
Ikke forsøk å ringe meg.
Nyt Firenze.
Du må jo innrømme at det er galskap å bare forsvinne slik.
New York, Italia ... Hva håpet du finne ut?
Nå har du opprørt hele familien. Til og med stakkars mamma på 95.
- Plutselig bekymret for mamma nå? - Slutt.
Hva er problemet da? Familiens ære er i behold.
Flytt inn i leiligheten, men ikke regn med meg!
Vi kommer til å selge den.
Vær trygg på at vi vil kvitte oss med den.
Det er en familiebeslutning. Men husk at jeg vokste opp der.
- Jeg ville bare vite sannheten. - Sannheten?
Journalisters mål: sannheten.
Og hvor fører den vakre sannheten oss?
Er alle lykkeligere, også denne sønnen?
Sannheten har ofte en høy pris enten man liker det eller ikke.
Javel. Hva gjør vi nå?
Jeg vet ikke.
Men jeg ønsker inderlig å beholde barnet.
Kan du forstå at jeg like inderlig ikke vil ha det?
Ja, jeg forstår.
Vi har jo alltid ønsket oss et barn til.
- Hei, pappa. - William ...
Er ikke du hos familien?
Nei, nå er min plass her.
Du møtte den journalisten?
Hun med den gale historien. Jeg møtte henne, ja.
Sett deg, William.
- La meg hjelpe deg. - Sett deg ned!
Har du tenkt å fortelle meg at noe av dette er sant?
Eller?
Jeg husker...
Den aller første gangen jeg så din mor...
Det var i et danselokale på Manhattan.
Det var to ting jeg la merke til.
Det første var...
...at hun var den aller vakreste kvinnen ...
...jeg hadde sett noen gang.
Det andre...
Bakom hennes smil...
...så det ut som om hun skjulte noe.
Vi hadde det fint.
Men jeg følte liksom at...
...hun kjente seg ubekvem.
Hun føltes som det tristeste menneske jeg har møtt.
Jeg brukte ti år på å prøve å bli kvitt den tristheten.
Men det var umulig.
Det var ingen ulykke.
Hennes ulykke...
...var ingen ulykke.
Du sier hun tok livet av seg?
- Pappa! - Hør...
De siste årene ble hun mer og mer deprimert.
Alla medisinene, alkohol...
Som om hun hadde en indre skygge...
...som aldri sluttet å vokse.
Vil du ha?
- Du sier ingenting til dem? - Nei, fortsett.
Vi hadde en fryktelig krangel...
...om din identitet.
Hva du burde vite...
...eller ikke burde vite.
Vi kom aldri overens om noe.
Hun hadde tatt sine forholdsregler.
Rett etter at du ble født...
...dro hun fra klinikken med deg...
...til kirken for å få deg døpt.
Jeg tok en fridag for å være med.
I hennes tanker, hvis du var jødisk...
...var ditt liv i fare.
Det er...
..irrasjonelt naturligvis, men...
Alt står her.
Hva er det?
Vi snakket aldri om det...
...men hun ville nok at du skulle ha det.
Hvorfor fortalte du ingenting?
Hvorfor ventet du...
...til jeg ble femti?
Jeg var svak.
Hele livet mitt er en løgn.
William, gutten min...
Du er det jo beste som har hendt meg, jeg elsker deg, men...!
Vi er alle et resultat av vår historie.
Din finnes på de sidene.
Gjør det, min sønn. Ikke vær redd.
Hva er dette?
- Kan du se meg nå? - Ja. Og du?
To år senere.
Jeg ser ingenting.
Jeg forstår det ikke. Jeg hører deg, men kan ikke se deg.
- Du er sikker på at det virker.? - Ja, for jeg kan se deg, pappa.
Du har gjort noe feil.
Jeg prøver igjen. Vent.
Ja, nå ser jeg deg!
Har du fremdeles den gotiske look'en?
Vil du heller ha fengselshore-look'en?
- Hva sier din mor da? - Hold henne utenfor.
- Er den lille der? - Ja, jeg skal hente henne.
Hvem er det bak deg?
Flytt deg, kameraet er på.
- Hvem er det? - En venn.
Ungdom er ikke seksuelt overførbart, da.
Du er morsom.
Går det bra på skolen?
- Jeg mener bedre. - Pappa, jeg vil tilbake til Paris.
Jeg savner deg. Jeg er drittlei dette landet.
Nei, det er ikke derfor. Det skyldes at du er 14 år.
- Er mamma hjemme? - Hvorfor?
Jeg fikk en telefon i dag fra en amerikaner.
Han er på pilegrimsreise i din mors fotspor.
William?
Julia?
Unnskyld.
Selv i Frankrike håndhilser man nå for tiden.
- Hva heter du, prinsesse? - Lucy.
Hyggelig å møte deg, Lucy.
Det er en turistfelle.
Mamma pleide å ta meg med hit da jeg var liten.
Hun var så fascinert av utsikten.
Så...
Hvor lenge har du vært her?
Omtrent et år.
Du forlot alt?
Jeg vil ikke være indiskre...
- Vil dere bestille? - En varm sjokolade.
Dufaure-familien har tatt vare på alt.
Dette er utrolig.
De må ha vært så glade for å treffe deg.
Det er gjensidig.
Med disse dagbøkene...
...har jeg forstått at jeg ikke kjente min mor i det hele tatt.
Jeg kjente ansiktet...
...smilet, duften...
Men jeg visste ingenting om henne.
Hennes tvil, redsel, drømmer...
Og her er jeg 40 år senere...
...og prøver å lære henne å kjenne.
Det var så flott at du ville møte meg.
Da jeg kom tilbake fra Italia, var jeg veldig deprimert.
Jeg syntes det var så egoistisk...
...å grave i andres liv...
...lage uro...
...og dømme dem.
Med hvilken rett?
Så - takk.
Nei, det er jeg som skal takke.
Takket være deg, døde min far med fred.
- Hva skal du gjøre nå? - Jeg vet ikke.
Merkelig. Jeg ville hjem, men...
...nå kjenner jeg meg som en fremmed.
Frankrike er nok en større del av meg enn jeg trodde.
Kanskje jeg drar tilbake til Paris.
Min eldste datter tilpasser seg ikke her.
Og jeg vil at den lille...
...skal treffe faren sin når hun vil.
Hun er bedårende.
Din lille Lucy.
Nei, Lucy er navnet på giraffen.
Hva heter hun da?
Sarah.
Unnskyld.
Det er jeg som skal si unnskyld.
Takk.
Norsk tekst: RettSpråkStudioPetit